Tämänkin tekstityksen tarjosi:
W
WW
WWW
WWW.
WWW.D
WWW.DI
WWW.DIV
WWW.DIVX
WWW.DIVXF
WWW.DIVXFI
WWW.DIVXFIN
WWW.DIVXFINL
WWW.DIVXFINLA
WWW.DIVXFINLAN
WWW.DIVXFINLAND
WWW.DIVXFINLAND.
WWW.DIVXFINLAND.O
WWW.DIVXFINLAND.OR
WWW.DIVXFINLAND.ORG
Suomentajat: Solidsnake, JouMaN, Haunted, Raabhimself, Cotton
Oikoluku: JouMaN
New York.
Kaunis, -
hohtava, -
haavoittunut kaupunkini.
Kun olin pieni tyttö Oklahomassa, -
odotin joka viikko "Newsweek" ja "Life Magazine" -lehtien -
ilmestyvän postilaatikkoon.
Mietin mitä New Yorkin asukkaat tekisivät sillä viikolla.
Menisivätkö he eurooppalaisten tekemiin näytelmiin?
Kuunnellen jazzia ja viulun soittoa.
Lähdin New Yorkiin kun olin 17-vuotias. En koskaan oikeastaan palannut.
Rakensin elämäni pala palalta.
Ennen sotaa rakennettu asunto ylemmällä länsipuolella.
Vuokrattu ja vakiinnutettu.
Täynnä musiikkia ja kirjoja.
Aviomies joka pitää oopperasta yhtä paljon kuin jalkapallostakin.
Kaksi herttaista lasta hyvämaineisessa julkisessa koulussa.
Mielenkiintoinen työ.
Niin, urani.
Aloitin, nuorena naisena, matkustaen Etelä-Amerikkaan ja kirjoittaen sodista.
Olin rohkea, typerä 25-vuotias tyttö.
Niin, tyttö, vaikka en olisi sitä silloin myöntänytkään.
Näin ruumiita, juttelin pakolaisten kanssa, väistelin pommeja.
Ainoat kerrat jolloin olin koskaan todella peloissani, -
oli takaisin menoa edeltävinä öinä.
Tein sopimuksen Jumalan kanssa.
Jos kuolisin tällä kertaa, jonkun pitäisi ruokkia kissani.
Hei, äiti. Mitä on tekeillä?
- Julian, oletko sinäkin valveilla? - Kyllä.
Se oli ennen kuin minulla oli elätettäviä.
Peiton alle.
Viikko hyökkäyksen jälkeen vierailin sisareni luona Park Slopessa.
Hän asuu Park Slopessa, koska hän on 10 vuotta nuorempi kuin minä, ja -
sen 10 vuoden aikana, ylemmän länsipuolen asuntojen hinnat nousivat pilviin.
Pidän Park Slopesta.
Se on niin kuin naapurustoni oli aikoinaan.
He saivat juuri kolmannen lapsensa, joka on kuuden kuukauden ikäinen -
ja minun täytyi saada pidellä sylissä sitä lasta.
Se oli tärkeää. Se viikko 11. päivän jälkeen...
Vauvoja vuokraamalla olisi voinut tienata isot rahat.
Puhelin soi, siskoni vastasi siihen.
- Se oli hänen ystävättärensä, hieroja. - Odota hetki. Puhu siskoni kanssa.
Hän antoi kriisihierontoja pelastustyöntekijöille.
Haloo?
"Kuules", hän sanoi, "Olen hieronut yhtä tyyppiä... huonokuntoista."
Hän on palopäällikkö ja menetti juuri suurimman osan miehistään.
"Hänen pitää valmistella muistopuhe."
"Mies oli sanonut, ettei osaa kirjoittaa sellaista. Hän tarvitsee kirjailijan."
Ajattelin, että -
milloin viimeksi olin kuullut jonkun sanovan -
tarvitsevansa kirjailijaa.
Soitin miehelle.
Hän asui lähistöllä. Sanoin: "Tule nyt".
"Minulla on muutama tunti aikaa."
Sisareni lähti käymään vauvan kanssa ulkona.
Joan?
Terve...
- Terve. Nick. - Aivan.
Olen todella pahoillani, -
siitä mitä tapahtui.
Niinpä niin.
Kuules, on... on kaunis päivä.
On viikonloppu. Sinulla on lapsesi.
Ei sinun tarvitse tehdä tätä. Joten...
Lapsillani on leikkiaika. Olen hyödytön.
Kyllä tämä sopii. Haluatko kahvia?
- Toki, jos sinulla on jo tippumassa. - Maitoa? Sokeria?
Mustana. Kiitos.
Juttu on niin, etten tiedä mitä pitäisi tehdä.
Hälytys tuli ja pojat lähtivät.
Ja...
Heitä ei ole vielä löydetty.
Mutta osa perheistä haluaa, -
muistotilaisuuden nyt, jotta he voivat jatkaa eteenpäin elämässään.
Ja minun täytyy nousta ylös... puhumaan kirkossa.
Olen istunut koko päivän paperi nenän edessäni, mutta en ole saanut -
kirjoitettua sanaakaan.
En...
En lausettakaan.
Menen jumiin.
En ole mikään kirjailija normaaleissakaan olosuhteissa, -
mutta mitä minä kerron näille perheille?
Kyllä kaikki järjestyy. Ehkäpä minusta on apua.
En ole koskaan aikaisemmin kirjoittanut muistopuhetta, -
mutta olen kirjoittanut joitain puheita.
Kuinka monta sanoitkaan heitä olleen?
- Kahdeksan. - Kahdeksan?
Kahdeksan miestä.
Menetin kahdeksan miestä.
Kirjoitetaan siis kahdeksan muistopuhetta.
Otamme vain askeleen kerralla ja teemme mitä voimme.
Sanoit, että yksi muistotilaisuuksista on tällä viikolla.
Niin... torstaina.
Joten teemme sen ensimmäisenä. Sopiiko?
Laitokselta puuttuu 350 miestä.
He ovat olleet kadoksissa jo 10 päivää.
Osa perheistä odottaa vielä.
He uskovat, että he löytyvät elossa ilmataskusta tai jostain, -
mutta toiset perheistä sanovat, "Ei, he ovat kuolleet."
Ja... he haluavat muistotilaisuuden, jotta voisivat yrittää jatkaa elämiään, -
mutta heillä ei ole ruumiita.
Aivan.
Joten...
Aiomme laittaa valokuvan sinne mihin -
arkku kuuluu laittaa.
Ja lausumme muistopuheen kuvan vieressä.
Ja...
Mutta tässä on kyseessä -
350 miestä.
Sinun pitää ymmärtää, että huonona vuotena saatamme menettää korkeintaan -
kuusi.
Tämä tapahtui yhdessä päivässä... yhdessä... yhdessä tunnissa.
Mutta joka tapauksessa, se tekee 350 muistotilaisuutta, -
ja jos he jatkavat kaivamista ja löytävät ruumiita, -
sitten osa perheistä, saattaa haluta pitää hautajaiset, -
ja jos jokaiselle miehelle pidetään hautajaiset ja muistotilaisuus, siitä tulisi 700.
Ja tekisimme tätä vuoden ajan.
Minä vain... toivon etteivät he kaikki halua myös hautajaisia.
Niinpä.
Joten mitkä tapahtumat ovat ajoitettu tähän mennessä?
Minulla on se täällä, tässä kansiossa.
Minulla on lista.
Mihinkähän laitoin sen? Täällähän se.
Selvä.
Bill Dougherty. Hän on ensimmäinen.
Se on torstaina.
Sitten Jimmy Hughes. Hän on seuraava.
Ja sen jälkeen on -
Patrick O'Neill.
Se on vaikea tapaus. Hän oli paras ystäväni.
Hän oli loisto mies.
Vaimo tahtoo tehdä tämän miehensä syntymäpäivänä.
Siitä seuraavana päivänä Barney Keppel.
Se tulee olemaan vaikeata miehille. He...
Kaikki pitivät Barneysta.
Se tekee sitten neljä, mitkä meidän pitää hoitaa tänään.
Edetään askel kerrallaan ja tehdään mitä voidaan.
Tiedäthän, että ihmiset ovat pitäneet ylistyspuheita jo tuhansia vuosia.
Teet tämän perheiden vuoksi.
Sinä lohdutat heitä. Se on heitä varten.
Se ei ole siitä, mitä sinä päivänä tapahtui.
Tarkoitan, että puhumme siitä keitä he olivat.
Se on sitä, mitä voit antaa perheille.
Kuulen jatkuvasti -
näitä puheita poliitikkojen esittäminä televisiosta.
"Sankari" sitä, "sankari" tätä. Tarkoitan, etten edes...
En edes tunnista sitä.
Siitä syystä onkin hyvä, että sinä teet tämän.
Tarkoitan, että voit antaa heidän kavereilleen ja perheilleen jotain minkä he tunnistavat.
Sinä voit tehdä sen. Okei?
Kerrohan minulle Billistä.
No oikeastaan Bill... Siinä se ongelma onkin.
Ei ole oikeastaan paljoa, mitä hänestä voisi sanoa.
Tiedäthän...
Koko tämä sankari tarina vaikuttaa, että miehet olisivat kuin elokuvasta, -
mutta tiedäthän, Bill ei ollut sellainen.
Hän oli ihan tavallinen mies. Hän oli moukka.
Jos Bill tuli huoneeseen kukaan ei edes kiinnittänyt huomiota.
Mutta sinä et...
Et voi sanoa sitä puheessa.
Auta minua nyt vähän. Kerro jotain hänestä.
Miltä hän näytti?
Kun ajattelet häntä, mitä tulee mieleesi?
Miltä hän näytti? Niin.
Hän näytti putkimieheltä.
Okei.
Hän ei ollut pitkä, -
punertavat hiukset, -
1930-luvun puolivälistä.
Mutta hän oli... vanhempi mies.
Kaikki nuoremmat miehet katsoivat häntä.
He katsoivat häntä tietääkseen mitä pitää tehdä.
"Mieheni", hän kutsui heitä.
Kun suljet silmäsi niin missä näet hänet? Mitä hän on tekemässä?
Kokeile.
Minä pyydän. Keittiössä.
Keittiössä?
Keittiössä. Miehet viettivät paljon aikaa keittiössä.
Hälytyksien välissä on paljon vapaa-aikaa.
Näen Billin -
hän on istumassa ja puhuu -
ja sanoo "Mieheni tarvitsevat sitä, mieheni tarvitsevat tätä."
Bill vietti -
paljon aikaa jutellen keittiössä.
Ja hän oli...
Hän oli tosi hyvä nuorempien miesten kanssa.
Hän aina auttoi heitä ja näytti asioita heille.
Hän oli kunnon konkari.
Selvä. Hän oli ollut siellä 16 vuotta.
Kun tulee paljon uusia miehiä.
Toisinaan he voivat olla riesoja vanhemmille miehille.
He ovat uusia, eivätkä tiedä missä mikin on. Joku kuten Bill -
olisi voinut... Hän olisi voinut haukkua heidät, mutta ei niin tehnyt.
Hän piti aina huolta heistä.
Hän otti heidät aina mukaansa ja näytti mitä tehdä -
ja sanoi opettaen "Näin tätä käytetään, -
tällä lailla, ei noin."
Oliko hän perheellinen? Oliko hän uskonnollinen?
Bill oli hyvin hiljainen.
Suurin osa miehistöstä ei edes tiennyt että hän on naimisissa.
Tiedän, että hän kävi kirkossa.
Tiedän, että hän kävi messuissa. Hän ei koskaan tehnyt siitä numeroa.
Hän oli...
Hän oli ylpeä ollessaan irlantilainen.
Luulen, että hän oli siksi palomies. Se on irlantilaisilla veressä.
Hän...
Hän rakasti tätä kaupunkia.
Hän rakasti New Yorkia kaikkine nurkkineen ja kujineen.
Nämä miehet saivat nähdä kaupungin läpikotaisin.
Kaikki salaiset paikat.
Ja Bill halusi tietää kaikkien historian.
Muistan, kun hän kerran tuli luokseni -
ja sanoi "Nick, luin juuri tämän loistavan kirjan, -
Flatbush Avenuen opaskartta."
Flatbush Avenue? Niin.
Sitä haluaa saada miehiä kuten hän, -
erityisesti keskustassa kaikkine outoine katuineen.
Nykyään saa tietokoneistetun kartan kun saa hälytyksen, -
mutta silti voi saada outoja osoitteita -
tai voi saada rakennuksen nimen ilman osoitetta tai ilman sisäänpääsyä siltä puolelta katua.
Kaikkea tuollaista. Enpä ole koskaan ajatellut tuota.
En silti tiedä, mitä tapahtui.
En löydä ketään, joka olisi nähnyt miehistön.
He jäivät ilman laitteistoja ja -
virkamies kertoi kuljettajalle "Menemme Ykköstornille."
He olivat menossa West Streetiä täyttä vauhtia, kun toinen kone osui.
Ja ehkä he poikkesivat reitiltä ja menivät Kakkostornille. Emme ole...
Emme ole varmoja. Emme tiedä mistä heitä pitäisi etsiä.
Mistä muusta Bill piti?
Urheilusta?
Musiikista?
Sanoit että hän vietti paljon aikaa keittiössä.
Pitikö hän kokkaamisesta?
No Bill ei varsinaisesti ollut kokki.
Kaikki miehet -
kokkasivat vuorollaan toisilleen.
Toisinaan se on okei, -
mutta useimmiten se on aika kauheaa.
Kutsunkin heidän kokkauksiaan -
urhoollisiksi yrityksiksi tai surkeiksi epäonnistumiksi.
Ja jokaisella on oma...
Niin? Ja jokaisella on oma erikoisuuksensa.
Ja normaalisti hän kokkaa silloin, kun on hänen vuoronsa, mutta puhuimme -
vaaleanpunaisesta, raa'asta kanasta, todella hirveästä Rice-A-Ronista.
Mutta Bill...
Hän istuisi pöytään ja koittaisi syödä sen.
Ja hän voisi sanoa siitä jonkun huomautuksen.
Joten hän oli enemmänkin kriitikko. Kyllä, Bill oli palolaitoksen ruokakriitikko.
Ja hän voisi kritisoida oikein kunnolla.
Mutta ei ilkeästi. Hän ei ollut koskaan ilkeä.
Okei.
Tämä on... Tämä on hyvää.
Tämä toimii.
Sinä haluat antaa ihmisille jotakin.
Jonkun kenet he voivat tunnistaa.
Ei ainoastaan mitään tekopyhimystä.
Kokeile tätä.
Se alkaa tästä ja hyppää... tuonne.
Ja jos voisit lukea sen ääneen, jotta kuulisin sen.
"Olen Nick Costello, -
tikasryhmä 60:n kapteeni.
Työskentelin Bill Doughertyn kanssa pitkän aikaa.
Haluan antaa surunvalitteluni Billin perheelle."
Tuo on hyvä.
"Olemme kuulleet paljon sankareista ja -
Bill oli yksi heistä.
Hän uhrasi henkensä auttaen muita ja se on jalo teko.
Mutta Bill oli hiljainen sankari. Hän ei...
Hän ei ollut mikään mahtailija, eikä hän koskaan karjunut.
Hän oli palomies 16 vuotta ja hyvä palomies olikin.
Hänellä oli palomiehen tärkein ominaisuus.
Hän oli luotettava."
Se on totta.
Hän oli luotettava.
"Ajan kuluessa huomasimme -
kuinka tärkeä hänen läsnäolonsa oli nuorille palomiehille.
Joskus se voi olla vaikeaa kokeneille miehille -
näyttää nuorille harjoitteet vuosi vuoden jälkeen, -
mutta Bill piti aina huolta uusista ja näytti heille mitä pitää tehdä.
Ja hän teki sen omalla hiljaisella tavallaan, -
eikä koskaan saanut heitä tuntemaan olemattomiksi.
"Mieheni", hän kutsui heitä.
Mieheni."
Sellainen hän oli.
Ne ovat sinun sanojasi. Minä vain pistin ne järjestykseen.
Sellainen hän oli.
Tässä on lisää.
Haluatko minun lukevan sen ääneen?
Jos pystyt.
"Hän oli kuin isoveli heille, katsoen heidän peräänsä koko ajan.
Tiedän, että he arvostivat sitä.
Minäkin arvostin sitä.
Pitää olla miehiä kuten Bill, jos haluaa rakentaa vahvan joukkueen.
He eivät välttämättä sano paljon, mutta he pitävät palaset kohdillaan.
Jos Bill ei olisi ollut palomies -
hän olisi voinut olla ruokakriitikko.
Bill käytti paljon aikaa keittiössä jutellen miehille -
arvioiden heidän keittotaitojaan.
Kun Bill söi arveluttavaa ruokaa, hän antoi siitä arvostelunsa.
New Yorkin ravintolat ovat onnekkaita, että hän meni toiseen työhön."
Miehet tulevat pitämään tuosta.
"Mitä Bill rakasti?
Hän rakasti perhettään. Hän rakasti tätä kaupunkia.
Syyskuun 11. hän oli konkari.
Nuoremmat miehet pystyivät katsomaan jotakuta joka oli -
vakaa ja asiantunteva näyttämässä tietä.
Tiedämme, että Bill ja muut New Yorkin palomiehet pelastivat satoja...
Ei... tuhansia ihmisiä sinä päivänä.
Se tarkoittaa, että on satoja ihmisiä ja tuhansia heidän perheenjäseniään, -
jotka voivat jatkaa elämäänsä heidän ansiostaan.
Voimme vain kiittää heitä, -
muistaa heitä -
ja pyytää Jumalan siunausta niille joiden aika jätti."
Käykö se? Todellakin. Se on...
Nyt minulla on jotain, mitä sanoa heille kun...
Minulla on heille jotain annettavaa, kun nousen kertomaan puhetta.
Se on hyvä.
Oletko kunnossa?
"Oletko kunnossa?"
Sitä me kyselimme toisiltamme loppu syyskuun.
Mikä oli vastaus?
Kivi on tiputettu veteen.
Sisääntulon pointti olet sinä... Sinä itse.
Olitko sinä nollapisteessä haavoittuneena, tukehtumaisillasi tai valkoisen tuhkan peitossa?
En? Luulen että olet kunnossa.
Ensimmäinen rengas kiven ympärillä -
on perheesi, okei?
Menetitkö jonkun rakennuksessa tai koneissa?
Seuraava aaltoilu on ystäväsi.
Ovatko ystäväsi kunnossa?
Seuraava aalto. Jos rakennuksessa kuoli joku, jonka kanssa söit kerran -
ja jota pidit mukavana ihmisenä, -
oletko kunnossa?
Seuraavaksi, jos katsot lentolehtistä kadonneesta ihmisestä metrossa -
ja se alkaa hävitä, -
oletko kunnossa?
Jos kaikki lehtiset häviävät...
Ne häviävät...
Oletko kunnossa?
Onko kukaan kunnossa?
Silloin ensimmäisellä viikolla ostin kahvin matkalla töihin -
ja mies tiskin takana antoi minulle mukin ja sanoi, -
"Tässä on vaihtorahasi. Jumala siunatkoon Amerikkaa."
Minä pidin henkäyksen ja kysyin, "Onko ystäväsi kunnossa?"
Ja hän sanoi... Vain kaksi on kadoksissa.
Vain kaksi.
Ja minä sanoin.
Toivon, että voit löytää lohdutusta.
Vain ihmiset Oklahomassa puhuvat tarjoilijoille kahvimyymälässä.
Mutta ainakin siellä voit sanoa "Jumalan siunausta."
Täällä et tiedä onko heillä Jumalaa -
tai onko meillä Jumala -
tai onko kenelläkään Jumalaa -
tai onko se sama Jumala, -
joka haluaa samoja asioita.
Me jokainen matkaamme omaa rataamme.
Lähimmäiset, työ, kaverit, -
lastesi kavereiden vanhemmat.
Ei väliä, kuinka isoksi kaupunki kasvaa, -
ainoa tapa elää siinä on elää omaa elämäänsä.
Äiti, voimmeko mennä ikkunaan katsomaan?
Tietenkin.
Tämä on tosi hienoa.
Niin hienoa.
Kun tulet tiettyyn ikään niin seuraavalla ihmisellä jonka tapaat -
on looginen yhteys niihin jotka tapasit aiemmin.
Kaverin kaveri.
Nickin ja minun ei pitänyt tavata.
Hänen elämästään voisi tehdä tapahtumaketjun, mikä johtaa minuun -
tai minun elämästäni, mikä johtaa häneen.
Syyskuun 11. jälkeen kaikkialla kaupungissa -
ihmiset hyppivät raiteille.
Jimmy.
Mitä voin sanoa Jimmystä?
Hän oli...
Hän oli uusi kaveri.
Hän oli yhä koeajalla. Hädintuskin tunsin hänet.
En ikinä edes tavannut hänen perhettään.
Hänen tyttöystävänsä -
tuli paloasemalle viime viikolla.
Hän oli... Hän oli mukava tyttö.
Hän sanoi Jimmyn olevan kilpapyöräilijä -
ja että Flushingin pyöräkerho oli hänen apunaan.
Heillä oli kukkia ohjaustangoissa ja...
Mutta siinä oli kaikki, -
mitä siitä kaverista tiedän.
Kuinka kauan hän oli siellä?
Hän oli pari viikkoa tikapuuryhmässä.
Hän oli ollut moottoriryhmässä seitsemän viikkoa. Niin toimimme kaikkien koeaikalaisten kanssa.
Tajuatko? Seitsemän viikkoa moottoria, seitsemän viikkoa tikkaita.
Tikkaita?
Tikkaat ja moottori. Ne ovat kaksi yksikköä, -
jotka toimivat yhdessä.
Moottorin tehtävä on saada vettä liekkeihin.
Joten se porukka hoitaa vesiletkut.
Ja tikasryhmässä me hoidamme suunnittelun, sisäänmenon ja etsinnät.
Siis teidän moottorillanne on tikapuujuttu.
Ei.
Katsos, moottoria sanotaan moottoriksi, -
ja tikkaita kuorma-autoksi.
Ai tarkoitat tikapuita.
Toki. Meillä on paljon...
Meillä on paljon... paljon tavaraa... paljon tikapuita.
Meillä on esimerkiksi matkalaukku tikapuut, -
jotka voidaan koota matkalaukun kokoon, jotta ne on helpompi kantaa.
Ne ovat hienon näköiset.
Ja meillä on paljon muita laitteita.
Kirveitä, elektronisia sensoreita.
Meillä on oma sisäänmenotiimimme.
He rikkovat ovet, jotta letkumiehet pääsevät sisään.
Moottori ja tikasryhmät, -
me toimimme samalla paloasemalla ja joskus vietämme aikaa yhdessä, -
mutta emme kuitenkaan tunne toisen ryhmän kavereita kovin kummoisesti.
Selvä.
Eli Jimmy tuli sinne vasta. Miten hänellä meni?
No, tuota... hän...
Hänen täytyi oppia nopeasti.
Mutta hän oli innokas oppimaan. Hänen asenteensa oli aina "näytä minulle lisää".
Luulen, että jotkut hänen ystävistään olivat palomiehiä.
Okei.
Kuinka vanha hän oli?
Minulla lukee se täällä.
22.
No, -
minkälaisista asioista hän oli kiinnostunut?
Miltä hän näytti?
En tiedä.
Hän ei ollut siellä kauaa, ja kun kaikkea vielä tapahtui...
Tämä on kauheaa. Tämä on -
kauhea asia, mutta minun täytyy kertoa.
En edes muista hänen naamaansa.
Hei, me hoidamme tämän.
Me selvitämme tämän.
Sanoit, että -
he tulevat toimistoosi ensimmäisenä päivänä.
Kyllä, kaikki tulevat. Kättelen heidät ja sanon, -
"Tervetuloa porukkaan. Tämä on maailman paras työpaikka."
Kahta viikkoa aiemmin kättelin häntä.
En kertonut hänelle, että hän kuolisi.
Et tiennyt.
Miten hän pärjäsi työssään?
En oikeastaan tiedä. Hän oli uusi. Minä en...
Tarkoitan että, jos hän olisi munaillut, olisit kuullut siitä, eikö vain?
Toki. Saan aina kuulla silloin, kun uudet tulokkaat mokaavat jotakin.
Mutten... Mutten kuullut mitään sellaista.
Hän ei mokaillut. Joten hän pärjäsi hyvin. Ja -
suoritti koeaikansa loppuun. Ja -
jokainen suorittaa koeajan.
Joten voimme varmaan puhua siitä?
Sopii. Eli miten se homma toimii?
- Koeaikako? - Niin.
No tuota, ensin teet kokeen -
ja sitten on lääkärintarkistus.
Ja sitten on paperitöitä.
Paljon paperitöitä.
Tonneittain ja tonneittain papereita.
Ja sitten, -
sitten vain menet kotiin ja odotat.
Odotat pitkän, pitkän aikaa.
Joskus luulet, ettei vastausta tule koskaan.
Suurinta osaa pyrkijöistä ei oteta sisälle lainkaan.
Mutta jos olet onnekas, saat mahdollisuuden.
"Tässä palomies se-ja-se. Tule paikanpäälle. Sait paikan." - Ymmärrän.
Mitä sen jälkeen? Sitten aloitat.
Tulet sisään, avaat silmäsi ja pistät suusi kiinni.
Selvä.
Hänet otettiin sisään samanaikaisesti erään toisen koeaikalaisen kanssa.
Hipolito Diaz.
Rakastan tuota nimeä.
Hipolito Diaz.
Mistä he keksivät näitä nimiä? Se kuulostaa ihan pesäpalloilijalta.
"Ja nyt lyöntivuoroon Mariano Riveran sijasta, -
Hipolito Diaz."
Hänkin on kateissa.
Hän on kateissa yhdessä moottoriryhmän jätkien kanssa.
Eli, -
heidät otettiin sisään kesällä, eikö?
Oliko se pitkä, kuuma kesä? Tarkoitan olivatko ne viikot jotenkin erilaisia?
Eivät erityisemmin.
Pelkkiä pikkujuttuja.
Vääriä hälytyksiä, roskapönttöjä tulessa.
Sen tyylistä. Mutta he olivat...
He olivat levottomia.
He olivat kärsimättömiä.
Tätä he odottivat.
Eli Jimmy ei ollut kovin monella palopaikalla aiemmin?
Ei.
Tämä oli sellainen. Syyskuun 11. oli hänen ensimmäinen isompi tulipalonsa.
Tässä. Kokeile lukea se.
"Olen Nick Costello, tikasryhmä 60:n kapteeni.
Olemme täällä kunnioittamassa Jimmy Hughesin muistoa.
Haluaisin ilmaista osanottoni hänen perheelleen."
Näyttää hyvältä.
"Jimmyn tehtävä oli oppia, niin paljon kuin mahdollista -
niin nopeasti kuin mahdollista.
Muutaman viikon jälkeen, pystyimme jo sanomaan, että hänestä tulisi hyvä työssään.
Hän oli hiljainen, avulias ja työteliäs.
Työkaverit pitivät hänestä, ja he ovat hyviä ihmistuntijoita.
Sinä syyskuun aamuna, -
Jimmy oli lähdössä ensimmäiselle isolle palopaikalleen.
Hän palveli parhaista parhaiden kanssa, -
ja hän pärjäsi omillaan.
He olivat valmiina tähän päivään.
Se oli heidän valitsemaansa työtä. Työtä jossa riskeerataan kaikki.
Työ jossa riskeeraat elämäsi, pelastaaksesi muiden hengen.
Muistakaamme surussamme se.
Kun Jimmy ensimmäistä kertaa tuli paloasemalle, hän tuli toimistooni, -
ja kättelin häntä, -
kertoen kaiken saman, mitä kerron muillekin tulokkaille.
Tämä on maailman paras työpaikka.
Nyt sanoisin, että tämä on maailman tärkein työ".
Ehkä tuo viimeinen osa ei ole hyvä.
"Maailman paras työpaikka." Voinko minä... Voinko sanoa noin hänen sukulaistensa edessä?
Mutta se on kyllä totta. Olen...
Olen ollut tässä työssä 20 vuotta. Enkä voi kuvitella tekeväni mitään muuta.
Uskon sinua. Ja nämä jätkät...
Nämä jätkät... et vain voi uskoa, että nämä jätkät...
Haluatko lisää kahvia?
Miksipäs ei. Selvä.
Se on luultavasti hiukan kylmää.
Sinun pitäisi maistaa paloaseman kahvia. Se on kauhean makuista.
Ei, ei. Juon paljon pahaa kahvia.
Ei. Tarkoitan, että se on todella pahaa. Ällöttävän pahaa.
En yleensä juo näin myöhään iltapäivästä.
Hei, toin pizzaa.
Alkaa tulla myöhä.
Minun pitäisi lähteä. Sinulla on viikonloppu edessä ja hommia tehtävänäsi.
Me emme ole lopettaneet. Nick.
Kun puhuimme puhelimessa, -
mietin mitä kaikkea minun täytyisi tehdä nyt iltapäivällä.
Mikään ei ole tärkeämpää kuin tämä, mutta -
ensi viikolla, kun palaan toimistolle, -
ja lapset ja kaikki, -
tähän asiaan voi olla hankalampi palata.
Joten, -
tehdään tänään kaikki mitä voimme.
No hyvä on...
Patrick. Meidän...
Meidän täytyy tehdä Patrick.
Asia kun on niin, -
että olen kielteinen hänen kuolemisen suhteensa.
Vannon, olen... olen istumassa toimistossani ja -
ovi aukeaa. Luulen, että hän aikoo kävellä sisälle.
Patrick O'Neill.
Jep, Patrick.
Hänellä oli vauhdikas elämä.
Hänen elämässään tapahtui jatkuvasti.
Työnsä, perheensä, kirkkonsa.
Muistan, kun sanoin hänelle kerran, -
"Mitä teet tänä viikonloppuna?"
Ja hän vastasi...
Hän sanoi, "Menen kirkkopiknikille."
En edes tiennyt, että sellaisia vielä järjestettiin.
Oliko hänellä lapsia? Neljä.
Christie...
Hän meni juuri naimisiin. Hän on 25.
Kaksoset ovat 14.
Theresa on 10.
Mary-Rose on hänen vaimonsa.
Patricilla on pian syntymäpäivät.
Hän täyttää 47 ensi kuussa.
Kuinka kauan hän työskenteli ryhmässä?
Patrick liittyi porukkaan vastanimitettynä luutnanttina neljä vuotta sitten.
Ja kun olet uusi, olet hieman varovainen kaikessa.
Mutta ajan kuluessa, näin kuinka hän kasvoi.
Tarkoitan, että Patrickilla oli vahva vakaumus.
Hän tiesi, että tämä oli hänen kutsumustyönsä, ja että hän kykeni hoitamaan sen.
Se on mitä vaaditaan johtajalta. Ja joukot taas vain kuluttavat sitä voimavaraa.
Joten miehet ottivat mallia hänestä.
Aivan. He halusivat jonkun, jota seurata.
Siinä on ero pomona ja johtajana olemisen välillä.
Patrickin oli määrä suorittaa kapteenitesti kahden viikon päästä.
Ja siitä ei ole epäilystäkään, -
etteikö hänestä olisi ollut siihen.
Kun mietin häntä, -
mieleeni tulee omat jalkaväkiaikani.
Meillä oli tämä... tämä motto.
Seuraa minua.
Sellainen hän oli... itsevarma.
Seuraa minua.
Ja he seurasivat.
Myös sinä aamuna.
Ovatko miehet ikinä... peloissaan?
Kaikki pelkäävät.
He eivät vain ikinä myönnä sitä.
Okei.
Tarvitsen jonkun esikuvaksi, -
tekemään hyviä päätöksiä -
viileästi.
Millainen kuva sinulla on hänestä? Tarkoitan, -
että kun kuvittelet hänet. Missä hän on ja mitä hän tekee?
Näen hänet kävelemässä.
Hänellä oli... pitkät askeleet, -
ajatuksena, kukaan ei pysäytä tätä menoa.
Tarkoitan, että Pat pääsi huoneen päästä toiseen kahdella askeleella.
Näen hänet johtamassa viisi palomiestä rakennukselle ja piirittävän sen.
Niin he toimivat palopaikalla. Kävelevät ympäri, ja ympäröivät sen.
Ja nämä viisi miestä juoksevat, pysyäkseen hänen tahdissaan.
Koko ajan kuunnellen ja miettien, -
"Mitä hän haluaa? Kuinka hoidamme tämän homman oikein?"
Ja kuinka hän motivoi heitä?
Kehumalla. Kehumalla runsaasti.
- Erityisesti... - Keittiössä.
Keittiössä.
Selvä.
Mutta hän myös tarkkaili heitä.
Erityisesti uusia... koeajalla olevia.
"Tämä kaveri on taitava," hän sanoi, jostakusta, tai...
Mutta älä yritä esittää hänelle mitään.
Jos täydellinen tomppeli tuli ryhmään, Pat huomasi sen heti.
Tomppeli?
Kutsumme niitä sillä nimellä.
Joku joka etsiskelee itseään. Tiedäthän, toimija.
Eli Patrick oli todellinen suunnannäyttäjä.
Todella.
Hän oli... Hän oli todellinen roolimalli miehillemme.
Viime vuonna, Barney Keppelillä oli pieniä vaikeuksia lakiasioiden kanssa -
ja Patrick pelasti hänet pulasta.
Ja jälkeenpäin, Barney tuli ja sanoi hänelle, "Luutnantti, -
olen uusi mies tästä eteenpäin.
Työ, kirkko ja koti. Juuri kuten te."
Sen on täytynyt olla imartelevaa.
Varmasti, mutta hän ei uskonut sitä. Hän tiesi, ettei se kestäisi.
Barneyn kohdalla, työ, kirkko ja koti pysyi, -
ainakin kunnes tuli perjantai... tai ehkä torstai.
Muttei Barney sillä pahaa tarkoittanut. Hän vain ajautui aina vaikeuksiin.
Hän ja Dave. Barney ja Dave.
Eli Patrick kertoi paljon lapsistaan.
Kyllä. Kaiken aikaa. Hän puhui aina, -
"Frankien jalkapallotreenit ovat tänä viikonloppuna."
"Tapaan Christien miehen sukulaiset sunnuntaina." "Theresan esitys on tänä iltana."
Tämä mies... eli täyttä elämää.
Muistan kuinka hän kerran tuli luokseni ja sanoi, -
"Tein juuri Waldorf salaatin kirkkopiknikille. Sinun täytyy maistaa sitä joskus."
"Kirkkopiknikki." En edes tiennyt, että niitä yhä järjestetään.
No en kyllä minäkään ole ihan hiljattain semmoisella ollut.
Enää ei osata pitää hauskaa.
Ei niin.
On silti vielä jotakin.
Eilis iltana... tangohäät.
Oikeasti. Kävin näissä tangohääjuhlissa.
Mies on japanilainen, nainen taas blondi Kaliforniasta -
ja he tapasivat tangoklubilla Central Parkissa.
Juhlat olivat ravintolassa 38 kadulla.
Koko paikka oli kynttilänvalossa hopeanvalkoinen.
Ja siellä... siellä oli jopa pieni tango trio... argentiinalaisia.
He soittivat, ja illallisen jälkeen ihmiset tanssivat.
Kymmenen paria. Morsian ja sulhanen. He tanssivat hyvin.
Tango on -
vaikea tanssi.
Ja kaikki -
naiset olivat laittautuneet hienoiksi.
Sellaista ei enää näe.
He käyttivät korkea korkoisia kenkiä, piikkikoroilla.
Ja kun he saapuivat tanssilattialle, heidän jalkansa vilkkuivat.
Se oli kaunista.
Se oli kuin väliaika kaiken tämän keskellä.
Minä...
Harrastan tanssia. Se on minulle iso juttu.
Sinä tanssit? Todellako?
Kyllä.
Olen käynyt tanssitunneilla vuosia.
Tarkoitan, e-e-en minä kilpaile tai mitään semmoista, -
mutta uuden oppiminen on mukavaa.
Ja tanssiaskelten opettelu...
Ja ne ihmiset. Ihmiset ovat parasta siinä.
- Mitä tanssilajeja tanssit? - Monenlaista.
Swingiä, salonkitanssia...
Tango on todella vaikea tanssi.
Tangoa täytyy harjoitella pitkään.
Pidätkö sinä tanssimisesta?
Haluaisin kyllä, mutta mieheni ei, -
joten minulla ei oikein ole mahdollisuutta siihen.
Mutta aloin haluta tanssia heitä katsellessani.
Heidän tanssinopettajansa olivat siellä. En ole ikinä nähnyt sellaista.
Kerran mennessäni juhliin, -
tanssinopettajani oli siellä.
Ja hän vain sanoi "Tule, tanssitaan."
Ja se oli upeaa.
Katsoin vain häntä, ja tanssi sujui itsestään.
Kehys oli... Tarkoitan, hän oli täydellinen.
Et voi tehdä virheitä, kun parinasi on sen kaltainen täydellisyys.
Kehys?
Niin. Kehys.
Se on kuin näkymätön laatikko jossa seisot. ja kuinka seisot sen sisällä.
Kehys.
Se on kuin...
Se on kuin jos työntäisit partnerisi kättä...
Anna kätesi. No niin.
Jos työnnät partnerisi kättä, ja se on veltto kuin spagetti, -
kehys ei ole hyvä. - Okei.
Anna vielä kätesi. Pistä vähän vastaan tällä kertaa.
Ymmärrätkö?
Vain vähän vastaan. Vähän vähemmän.
Jos pidät partnerisi kättä näin, -
tunnet vartaloiden liikkuvan yhdessä.
Niin kuin näin.
Ymmärrätkö?
Muuten kehys ei ole hyvä.
Ja jos olet onnekas, se tulee itsestään.
Olette täydellisessä vuorovaikutuksessa.
Mutta joskus, -
se tuottaa vaikeuksia nykyajan moderneille naisille.
He ovat ammattilaisia ja koulutettuja. Tottuneet olemaan tilanteen herroina.
Mutta tanssiessasi, -
sinun täytyy kyetä seuraamaan sitä joka vie.
Siinä täytyy antaa periksi.
Ei se ole niin vaikeaa.
Näytän sinulle. Nouse seisomaan.
Nouse.
Laita muistio alas.
Tule tänne.
Tule.
Ja nyt -
tämä on kehyksesi.
Selvä.
Tangossa on kahdeksan perusaskelta.
Nyt mennään.
Älä katso alas. Katso ylös.
Otetaan uudestaan.
Ei sitä tietenkään tapahtunut.
Emme tanssineet. Hän vain koski käteeni, -
malliksi.
Tarkoitan, se oli aivan soveliasta.
Mutta sen jälkeen, aina kun katsoin häntä, -
huomasin kuinka kevytrakenteinen hän oli.
Saatoin kuvitella hänet liikkumassa ripeästi -
liekkien ja rikkoutuneiden lasien keskellä.
Saatoin kuvitella hänet tanssikurssilla pyöräyttämässä partneriaan -
ja hymyilemässä, kun heidän jalkansa osuvat kohdalleen.
Saatoin nähdä Jimmy Hughesin nousemassa mäen päälle pyörällään -
ja Patrick O'Neillin lastensa ja salaatin kanssa piknikillä.
Aloin miettiä, mitä tavallisesti näen kävellessäni paloaseman ohi.
En ikinä tullut siellä ajatelleeksi keittiötä.
- Hei. - Mitä kuuluu?
Mitä teille kuuluu? - Hyvää.
Ei ihmeempiä.
Asun tässä kulmilla. Halusin vain tulla kiittämään kaikesta, -
ja kertomaan kuinka pahoillamme olemme.
Kiitos rouva.
Jos vain voimme tehdä jotakin...
Saanko kysyä yhden kysymyksen? Onko teidän paloasemallanne keittiötä?
On.
- Yläkerrassako? - Ei. Pohjakerroksessa tuolla takana.
Valmistatte siellä ruokaa ja...
- Kyllä. - Oletteko hyviä kokkeja?
Riippuu siitä, mistä tilaamme pizzat.
Ja sitten sanotte että toiset ovat parempia kuin toiset.
- Oletteko te moottori- vai tikasryhmästä? - Moottori.
Moottori. Eli te ruiskutatte vettä liekkeihin? - Kyllä.
Haluan teidän vain tietävän, että naapurusto on teidän kanssanne -
ja jos vain on jotakin, mitä voimme tehdä. - Kiitos.
Me teemme sen. Pitäkää huolta itsestänne.
Kiitos.
Kiitos, tuo merkitsee paljon.
Hei.
Tiesin että joka kerta, kun näin ihmisen kadulla, -
näin vain hänen julkisen minänsä.
Loput, tärkein osa, -
eli kerrosten alla, minne en nähnyt.
Meillä ei ole tietoa, mitä ihmeellisyyksiä ihmiset pitävät sisällään.
Nick, missä olit sinä aamuna.
Olin kotona.
Brooklynissa.
Kun se tapahtui, menin ulos ja näin tornien palavan.
Minun piti mennä töihin vasta kuudelta illalla.
Teemme vuorotyötä.
Patrick oli aamuvuorossa.
Kirjauduin sisään varttia yli kymmenen.
Pääsin paikalle 20 minuuttia sen jälkeen, kun toinen torni romahti.
Paloauto, -
lähti suunnilleen 8:52.
Paloaseman ovessa oli -
videokamera josta näkyi aika. Näimme heidän lähtevän.
Menetimme neljätoista miestä.
Kuusi oli autossa, kahdeksan tikasryhmässä.
Kaksi selvisi. Kaksi kuskia.
Toinen hoiti konetta, ja toinen ajoi autoa.
Viimeinen asia jonka Pat sanoi, -
"Menemme Ykköstornille."
Tiedätkö, siellä tapahtui myös eräs tyhmä asia.
Tiedätkö sellaiset oranssit, muoviset liikenteen ohjaajat.
Matkalla sinne, auto osui yhteen merkeistä -
ja se jäi renkaan ja lokasuojan väliin, matkaa ei voinut jatkaa ennen kuin sen irrottaisi.
Steve, eli kuski oli ulkona, tappelemassa renkaan kanssa -
kiroili yrittäessään ottaa merkkiä pois, mutta hän ei saanut sitä irti.
Pat sanoi, mennään, onnettomuuspaikka on vain parin korttelin päässä. Steve voi tulla perässä.
"Menemme Ykköstornille."
Lopulta Steve sai merkin irti, ja -
pääsee onnettomuuspaikalle.
Hän on Ykköstornin aulassa etsimässä muita, -
kun yhtäkkiä hän lentää ulos aulasta, -
johtuen Kakkostornin romahduksesta.
Hän lensi suoraan sieltä aulasta.
Siihen typerään merkkiin törmääminen, pelasti hänen henkensä.
En voi ymmärtää sitä.
Päivää ennen kysyin Patilta, minkä vuoron hän haluaa.
Me teimme sitä aina.
Vaihdoimme vuoroja.
Ja aina hänellä oli jokin syy.
Hän sanoi, otan huomisen, ota sinä tämänpäiväinen.
Minun täytyy viedä Frankie jalkapalloharjoituksiin, on sitä ja tätä.
Hänellä oli aina syy.
Mutta sinä päivänä hän vain sanoi, -
minä otan tiistaiaamun.
Ei mitään syytä.
Minä olen elossa, ja hän kuollut, -
enkä edes tiedä miksi.
Herään öisin ja mietin, -
mikä se syy on.
Ei ole mitään syytä.
Nick, tämä tyyppi, hän kuulostaa liian täydelliseltä.
Tarkoitan, että varmasti hänessä oli jotain vikojakin.
Kerro vain.
- Vikoja? - Niin.
No hän oli tarkka asioista.
Hän tuli hulluksi, jos jokin ei toiminut kunnolla.
Tai jos jossain ei ollut siistiä, hän käveli paloaseman läpi -
ja jos hän näki alokkaiden vain makailevan, hän sanoi, -
"No niin ota luuta, moppi, tee jotain."
Tai jos hän näki jonkun istuvan keittiössä, hän sanoi, "Lue kirja".
Sellainen Pat oli.
Mutta onko tuo vika?
Hänkin on vain ihminen.
Ja meidän täytyy tehdä hänestä ihminen.
Joka päivä kun istun toimistossa, -
ja ovet aukeavat, kuvittelen aina, että hän tulee sisään.
Kerro mitä mieltä olet tästä.
"Haluan esittää osanottoni hänen perheelleen, jotka ovat täällä tänään kanssamme.
On mahdotonta ajatella Patrickia, ilman että ajattelee teitä.
Vaikka hän teki paljon töitä, hänellä oli aina perhe mielessä."
Sellaisen kuvan minä olen saanut hänestä.
Se on hyvä.
"Miehet ottivat oppia siitä, miten hän teki työnsä, -
ja myös siitä miten hän eli.
Työ, kirkko ja koti oli hänen mottonsa."
Tuo oli Barneyn mukaan hänen mottonsa.
En ole varma että Patrick olisi sanonut tuon motokseen.
Jätä se vain, kuulostaa hyvältä.
"Patrick O'Neill oli suuri mies.
Hän peitti maan suurella varjollaan.
Kun hän meni tulipaloon, hän näytti tietä.
Muut joutuivat tekemään kaikkensa, pysyäkseen perässä."
Totta, olin yksi heistä.
Voimme laittaa sen tänne.
"Hän huolehti uusista miehistä, alokkaista.
Hän odotti heiltä samanlaista käytöstä, kuin itsellään.
Jos yksi heistä laiskotteli asemalla, kun Patrick saapui, -
hän keksi helposti töitä hätämopille."
Hätämoppi. Se on hyvä.
Pidän tuosta.
"Syyskuun 11:sta Pat olisi kahden viikon päästä suorittanut kapteenitestin.
Ja ei ole epäilystäkään, etteikö hän olisi läpäissyt sitä.
Kun ajattelen Pattia, tulee mieleeni hänen sotilaallinen motto, seuratkaa minua.
Olen varma että hän sanoi niin, sinä aamuna kun he lähtivät autolla, -
Seuratkaa minua, jykevällä äänellään.
Se antoi paljon luottamusta ja tarkoitusta hänen miehilleen sinä päivänä.
Ja en välitä vaikka Pat ei ikinä suorittanutkaan kapteenin testiä.
Mielestäni hän ansaitsi sen.
Kapteeni on vähintä siitä, mitä hän ansaitsisi.
Patrick Oneil merkitsi paljon, monille ihmisille.
Johtaja, ystävä, veli, -
aviomies, isä.
Ja kukaan meistä, ei tule unohtamaan häntä."
Olen todella pahoillani. Minulla ei ollut mitään oikeutta tehdä tätä sinulle.
Olen todella pahoillani. Ei olisi pitänyt kasata tätä kaikkea hartioillesi.
Herranjumala. Ei tämä ole mitään.
Tämä ei ole mitään siihen verrattuna, mitä sinulle tapahtui.
Olit tämän kaiken ulkopuolella. Ja pakotin sinut tähän mukaan.
Olinko ulkopuolella? En halua olla, tämä on minunkin kaupunkini.
En halua seurata tätä vain televisiosta. Haluan tehdä jotain.
Mutta tämä on ainut, mitä osaan tehdä. Sanat.
Tämä on ainut mihin pystyn. En keksi muuta.
Se on okei.
Se on sinun tapasi.
Ihmisillä on tarve kertoa kokemuksistaan.
Tiedän kärsimyksen kuuntelusta imeytyvän hiukan kuonaa.
Se on kuin mielikuva kämmeneen jäävästä tahrasta kosketuksesta saveen.
Jopa tarinaansa kertovat vaistoavat tämän.
Aluksi kun se tapahtui, halusin herätä joka aamu -
muisti tyhjennettynä.
Jäljellä olisi vain unen virkistämät hetket.
Sitten muistan, mitä tapahtui.
Jälleen on aloitettava uusi päivä -
eläen todellisuudessa.
Ehkä meidän tulisi lopettaa.
Olet väsynyt ja aivan puhki. Huomaan sen yhdellä vilkaisulla.
Etkö kertonut, että on vielä yksi muistotilaisuus sovittuna.
Barney ja Dave, hillittömät miehet.
Daven muistotilaisuudesta ei ole vielä päätetty.
Okei.
Sitten, Barney.
Kerro jotain hänestä.
Barney, niin...
Kaikki pitivät hänestä.
Hän ja Dave -
he joutuivat aina ongelmiin.
Heillä oli aina meneillään jotain vallattomuuksia.
Eräänä päivänä hän sanoi -
"Löysin vuoden 69 mallin Thunderbird avoauton Wyomingista.
Minä aion mennä ostamaan sen."
Ja niinpä nämä vesselit ajoivat maan halki tällä ikälopulla kotterolla -
ja kuvittelivat ehtivänsä ajoissa töihin.
Aloin saada puheluita... Vaikkapa Etelä-Dakotasta.
Rauhoitu pomo, saavumme pian, kurssissa ollaan.
Lopulta he palasivat ja alkoivat sepittää tarinaa.
Se oli näitä palomiesten sisäpiirin juttuja -
kypsyit siihen joka kerta kuullessasi sen kanttiinissa.
Hän sai hullutuksillaan pääsi sekaisin.
Vitsit olivat oikeastaan todella surkeita, -
mutta ehkäpä hän halusi vain viihdyttää itseään.
Hän sai kaikki otteeseensa. Tällaisesta tyypistä pidetään.
- Suosittu? - Oli -
ja ei.
Ymmärrätkö sitä, että noin 35-vuotias mies asuu yhä vanhempiensa luona.
Vanhemmat ovat vanhahko saksalainen pariskunta.
Hän ei ollut oikealta nimeltään Barney. Se oli Bernhard.
Bernhard?
Hänen äidillään oli tapana sanoa, Bernhard.
Hänellä oli paloasemalla oma verstas.
Hän teki paloasemalla kaikki hitsaustyöt.
Niin, ja työpöydän yllä -
missä pidetään jakoavaimia -
hän oli merkinnyt jokaisen työkalun.
Siellä oli jokaisen työkalun ääriviivat.
- Isäni tekee samoin. - Niinkö.
Palolaitoksella on valtava hydraulisen -
pelastusvälinesarjan teholähde.
Sen käsittelyyn tarvitaan vähintään kaksi miestä.
Sarjan metallileikkuria tarvitaan liikennetapaturmissa.
Jotkut käyttävät siitä nimeä, Jaws of life, mutta se on Hurst Tool.
Kerran Barney tuli mittanauhansa kanssa -
ja rakensi tuliterät käsikärryt, jotka pyörineen -
sopivat täsmälleen paloauton lokerikkoon.
Nyt yksi mies voi siirtää laitetta helposti.
- Kuulostaa nerokkaalta. - Emme edes tajunneet tarvitsevamme sitä.
Toisinaan käskimme häntä hankkimaan jotain välineitä rautakaupasta.
"Ei, ei, liian hataraa", hän sanoi, ja teki välineet itse.
Hänen työpöytänsä -
oli kiinnitetty lattiaan.
Sitä ei voinut siirtää mihinkään.
Kerran eräs kaveri sai siirron osastolle -
ja toi mukanaan painonnostovälineet.
Sijoitimme ne kuntosaliin, jotta miehet voisivat käyttää niitä.
Meni jonkin aikaa ja sama mies sai jälleen siirron.
Hän aikoi ottaa välineet mukaansa.
Barney kääntyi Daven puoleen ja sanoi, "ei muuten ota."
Hän meni salille -
ja hitsasi koko helahoidon kiinni toisiinsa.
Ne olivat edelleen käytettävissä, mutta eivät mahdu ovesta ulos. Ne ovat siellä pysyvästi.
Eikä siirron saanut mies voinut asialle mitään.
Hän oli... Hän oli raivostunut.
Miltä Barney näytti?
Hän oli pitkä, vaaleahiuksinen.
Hiukan roteva. Ei erityisen komea.
Hän ja Dave kävivät kapakoissa keskenään.
Yrittivät tutustua... Mukaviin tyttöihin.
Mutta hänellä ei ollut tuuria.
Hän tapasi sanoa, että jos löytäisin naispuolisen hitsarin -
siinä olisi unelmien nainen.
Vaikka olisikin tavannut, muut olisivat heti tulleet tivaamaan hitsaustaitojen laitaa.
- Flashdance. - Täsmälleen.
Luoja.
Kaikki muut olivat palveluksessa tuona päivänä.
Barneysta en ollut aivan varma.
Hänellä oli vuoro, mutta hän ei ilmoittanut mitään itsestään.
Tarkastaessani muiden selontekoja, -
ihmettelin, missä on Barney.
Mitä tapahtui?
No, kului jonkin aikaa -
ja sitten muistimme -
paloaseman valvontakameran nauhan.
Katsoimme sen.
Ennen kello yhdeksää -
näimme hänen pakettiautonsa pysähtyvän. Hän nousi autosta.
Hän ja Dave keskustelevat.
Yllättäen katu ja jalkakäytävä -
alkavat täyttyä papereista.
Virkatoverit lähtevät. Barney ja Dave lähtevät.
Kääntyvät ja sitten he ovat poissa.
Kypärät ja työvälineet -
ovat poissa.
Milloin kaikki palautuu normaaliksi?
Kysyin sitä joltain äskettäin.
"Voimmeko palata entiseen?"
Mies sanoi, "Kyllä me vielä palaamme, -
mutta elämä tulee olemaan erilaista."
Siitä tulee uusi arki.
Kaupunki on muuttunut.
Menetimme... Kaiken piristyksen.
Olemme hiljentyneet.
Menetyksemme on ollut suuri.
Minua raivostuttaa.
Kuinka voi olla sovussa Jumalaan näissä olosuhteissa.
Tunnen omat ehtoni.
Käsitin ne äskettäin matkustaessani metrossa.
Haluan heidät takasin.
Jokaisen. Muuhun en suostu.
Näytän kuinka se on mahdollista.
Aletaanpa kelata nauhaa taaksepäin.
Aloitetaan rakennusten jäänteistä.
Tomu ja rauta kohoavat ja alkavat kietoutua -
muodostuen takaisin rakennuksiksi.
Liekit imeytyvät takaisin Ykköstorniin ja sitten Kakkostorniin.
Koneet lentävät taaksepäin, ylittävät joen, kaartavat -
ja laskeutuvat takaperin Bostoniin.
Kaikki pääsevät pois lentokoneista, -
ja ajavat takaperin kotiin.
Paloauton miehet juoksevat takaperin. Barneykin on siellä -
Daven kanssa.
Tällä kertaa Jimmy on edessä ja Patrick takana.
He menevät autoon.
Oranssi vilkkuvalo valaisee kadun -
ja auto peruuttaa takaisin paloasemalle.
Barney menee pakettiautoonsa ja palaa kotiin.
Siinä se on.
Se on ehtoni.
Minulla vain...
Minulla vain ei ole mitään annettavaa.
Olen Nick Costello tikasryhmä 60:stä.
Olen täällä kunnioittamassa rakkaan ystävän, -
ja veljen, Bernhardt Keppelin muistoa.
Haluan osoittaa syvimmät osanottoni -
herra ja rouva Keppelille, jotka ovat täällä paikalla tänään.
Toivon, että nämä sanat antavat vihiä siitä, -
kuinka paljon Barney meille merkitsi -
ja kuinka paljon ajattelimme häntä -
ja sitä valoa, jota hän toi elämiimme.
Mitä minä voin sanoa teille Barneystä?
Hän...
Hän vei sydämesi.
Hänellä oli mahtava huumorintaju.
Hän oli... Hän oli hauska.
Hänellä oli iloinen nauru, joka oikein kumpusi hänestä. Ja sai itsesikin nauramaan.
Huumori oli yhtä normaalia kuin hengittäminen.
Mutta Barneyllä oli myös harraste -
metallityöläisenä.
Hän entisöi asioita.
Hän ei pitänyt mistään yhtä paljon, kuin kuluneesta metallista.
Barney oli metallinero. Hän osasi taivuttaa ja hitsata -
seuloa, porata, mitä vain.
Ja lisäksi... hän toi mukanaan luovuutensa.
Jos hän huomasi paloasemalla jotakin, joka ei toiminut hyvin -
jotain mihin me emme paneutuneet.
Hän keksi aina ratkaisun.
Esimerkiksi se iso generaattori, Hurst Tool -
joka on auton perässä auto-onnettomuuksien varalta.
Eräänä päivänä Barney rakensi meille käsikärryt, -
mikä sopi täydellisesti paloauton lokerikkoon.
Hän korjasi jotain, ennen kuin edes tunnistimme ongelman.
Sellainen hän oli.
Me tarvitsemme työkalujamme. Ne ovat tärkeitä.
Kun lähdet palopaikalle, sinun täytyy ehkäpä päästä metallin läpi, joskus puun läpi.
Tarvitset erilaisia työkaluja.
Mutta kun vastaat hälytyskutsuun, -
jokainen työkalu on tärkeä.
Hän pystyi mihin vain työkaluillaan -
ja kunnioitti työtään.
Palokunta ei voi pyytää enempää.
Mutta silti, hän antoi vielä enemmän.
Hän sai meidät hymyilemään.
Ja saa yhä, -
pelkästään... pelkästään ajattelemalla häntä.
Hän sai meidät nauramaan. Hän sai sen mitä olimme, tuntumaan tärkeältä, -
työskennellessämme toisiemme kanssa.
Mutta Barney, -
jätti meille myös jotain maallista.
Hän rakensi asioita, jotka kestävät.
Työkalut, jotka hän rakensi, ovat yhtä paloasemalla.
Ne ovat yhä meillä. Ne ovat kiinnitetty lujasti.
Ne ovat hitsattu. Ne ovat pultattu. Ne ympäröivät meitä.
Ja käytämme niitä joka päivä.
Ja joka kerta, kun koskemme niihin -
olemme kiitollisia, että voimme jakaa hänen myönteisyytensä.
Kiitos.
Hyvin tehty.